Han er de arktiske egnes eneste rovdyr uden naturlige fjender.
Men nu er isbjørnen truet.
Den står over for en trussel, der er mere dødbringende
og mægtigere end nogensinde før.
En række udfordringer, der er større, end hvad Arktis før har udsat den for.
Isbjørnen har hersket på isen i millioner af år,
men har den mødt sin overmand?
Isen på Arktis bevogter en hemmelighed.
Den forekommer nøgen og gold, men der er masser af liv.
Man skal blot se godt efter.
For at holde året ud skal en isbjørn spise 40 sæler.
Det kræver blot en mere.
Foråret nærmer sig sommer.
Fanger han ikke den her, er det ikke sikkert, han overlever.
Måske ringer døden for ham.
Han kan ikke jage sæler uden is.
Nu er isen ved at forsvinde.
Det er sidst i juni.
For få generationer siden ville isbjørnen have haft en måned mere til
at skaffe kvoten af sæler.
Men i år bliver dens verden mindre.
Han har intet valg.
Han må betræde en ny verden,
der er fyldt med fare.
Isbjørn her er tre år gammel.
Han er kun en teenager.
Han skal finde kysten,
der er næsten 500 udmattende kilometer væk.
Han har gjort det før, anført af sin mor.
Nu er han alene,
og det bliver en af de længste, mest udmattende somre nogensinde.
Han er en af de 2000 bjørne, der lever i Hudson Bay i Canada.
Hvert år, når isen smelter, er nogle af dem nødt til at drage sydpå.
Først til øer, der ligger på deres vej,
dernæst til fastlandet.
Isbjørn og de andre bjørne er de isbjørne, der lever længst sydpå.
I generationer har de været de eneste, der var tvunget til at leve væk fra isen.
Hvis kloden bliver varmere endnu,
vil de ikke længere være de eneste.
Isbjørne over hele verden vil blive tvunget i eksil,
tvunget til at kæmpe for livet.
Over hele Hudson Bay
søger havpattedyr efter et hjem for sommeren.
Hvalrosser er et fristende stykke fedt,
Isbjørn kan få færten næsten en kilometer væk.
Det kan være hans eneste chance for at skaffe det bytte,
han gik glip af, før isen smeltede.
Hvalrossens næse er også god.
Mødrene er på vagt,
Isbjørn angriber et dyr, der er en mester i vandet.
Et tons stødtænder og ballade.
Det er et bemærkelsesværdigt møde.
En begivenhed, der sjældent ses.
Det er skræmmende at være alene for første gang.
En ud af fem unge bjørne dør.
Det er afgørende, at de lærer nok fra deres mor.
En ung han, en ung hun,
ingen af dem har ret meget fedt, hverken til energi eller isolation.
De holder sig tæt ved mor og efteraber alt, hvad hun gør.
I de to første to år af deres liv er de fuldstændigt afhængige af hende.
De dier stadig.
Hun skal finde føde til sig selv, ellers overlever ungerne ikke.
Den øde klippe er blot et midlertidigt stop.
Men lugten
er rodfæstet i ungernes hukommelse.
Det er det, Isbjørn nu er afhængig af.
Hans hukommelse har ført ham til de samme øer.
Lugten, han fik færten af? Kortnæbbede lomvier.
Delingen mellem himmel og hav siger dem intet.
På denne tid af året tiltrækker plankton sild og rejer.
Et veritabelt festmåltid for lomvier.
Bjørnen kan også lugte et måltid.
Men det er 200 meter væk.
Det er en udfordring, ingen fornuftig, voksen bjørn ville tage imod.
Kun den desperate teenager.
Lomvierne bygger rede på klipperne for at holde rovdyrene væk.
Der er lige akkurat plads nok på fremspringet.
Ingen forventer en isbjørn, der klatrer på klipper.
Den adfærd er aldrig før blevet optaget på film.
Spørgsmålet er, når man tager risikoen i betragtning. er det så det værd?
Ikke for en fugleunge.
Ben og fjer er opskriften på sult.
Isbjørn skal bruge fedt.
Hans eneste håb befinder sig stadig 250 kilometer væk.
Han skal ind til fastlandet.
Der er ingen landmærker, der kan guide ham.
Utroligt nok kan han orientere sig. Om dagen ved hjælp af solen.
Om natten er stjernerne hans kompas.
Det er muligt, at han bruger dem til at fastlægge kursen.
Nat efter nat, men Isbjørn hverken sover eller æder.
Efter ti dage
er der land i sigte.
Men isbjørne er bygget til at overleve på isen, ikke på landjorden.
For Isbjørn er det næsten umuligt at overleve.
Isbjørn stammer fra bjørne på fastlandet, for eksempel gråbjørnen.
Nu tvinges han til at tilpasse sig sine rødder.
Han er ikke udstyret til at jage det fremmede bytte.
De hører fastlandet til, ikke isen.
Og han er heller ikke skabt til varmen.
Det er 28 grader.
Ren elendighed.
Insekterne har I det mindste nok at spise.
Han kan ikke finde ro.
En ældre han har været der længe nok til at vide besked.
Bliv våd.
Isbjørn skal lære at begå slig.
Det er til hans fordel. Isbjørne har nemt ved at lære.
Lige nu skal han lære at undgå at sulte.
Faktisk er snacks en fejltagelse.
Den ældre isbjørn ved, at det vil ændre hans tilstand.
For at nedsætte stofskifte faster den hele sommeren.
Det er en zombi-agtig tilstand, der kaldes "gående vinterhi. "
Han lever af sine fedtdepoter og er sjældent mere end halvvågen.
Men det kan Isbjørn ikke.
Han er for ung til at kunne ændre stofskifte.
Han kan godt klare sig hele sommeren, før sulten sætter ind.
Problemet er, at sommeren er blevet længere.
Hunnen er allerede på dødens rand.
Hun fik ikke spist sæler nok, før isen brød op.
Hun drikker, hvilket er et tegn på desperation.
Var hun sund og rask, ville hun få væske nok ved at forbrænde sit eget fedt.
Men hun har ikke noget fedt på kroppen.
Det er en ond skæbne.
At være kommet så langt.
Ikke alle bjørnene i Hudson Bay kan stole på landjorden.
Det er august, og en omstrejfer driver stadig rundt.
Hans strategi er at blive der hele sæsonen.
Han har lært at jage hen ad vejen
og at jage hvalrosser.
I vandet kan omstrejferen ikke klare hvalrossen.
På et eller andet tidspunkt
skal flokken imidlertid hvile sig.
Det er den perfekte chance til et overraskelsesangreb.
De har forædt sig i muslinger I fire dage.
Nu er de udmattede.
Fanger omstrejferen bare en,
så har han nok føde til mange dage.
En hvalrosunge består af en tredjedel fedt.
Men ungerne er omgivet af voksne.
Store, farlige dyr.
De er hvileløse og på vagt.
Der er aldrig blot tale om et dyr.
Flokken skifter hud og klør sig.
Endelig.
De fleste isbjørne ville ikke risikere det.
Den sultne omstrejfer betænker sig ikke.
Strejferen nærmer sig i modvind for at undgå at blive opdaget.
Moderinstinktet er en meget stor drivkraft.
Der er kun en drift, der er stærkere.
Sult.
Strejferen følger flokken hele sommeren, hvor den nemt dræber ungerne.
Han behøver ikke at bevæge sig ind til fastlandet.
Nogle udstødte er ikke så heldige.
Her, langt fra bjørnenes naturlige opholdssteder. er døden en del af livet.
Måske er han død af en skade.
Eller af at have svømmet flere hundrede kilometer for at komme hertil.
Men hans skæbne kan være den sultende huns redning.
Kannibalisme er et sjældent syn blandt isbjørne.
Men at være tvunget til at leve på land ændrer alt.
På isen er hun den prægtige jæger.
Nu er hun reduceret til ådselsjæger, til at æde sine egne.
På 16 år er antallet af isbjørne i Hudson Bay
svundet ind med så meget som 22 procent.
Denne hun
overlever formentligt ikke sæsonen.
For mor og unger er rejsen endelig slut.
Men den lange rejse har krævet sit.
Undervejs har hun givet die til ungerne.
Voksne hanner kan trække sig ind i et "gående vinterhi. "
mens hendes unger er afhængige af, at hun er vågen.
Det er krævende at give die.
Hun er nødt til at finde føde.
Isbjørnen griber chancen,
følger morens eksempel
og følger efter hende.
Hun er styret af mindet
om en udmattende tredages tur til en bugt, hvor hun før har fundet mad.
Her klør hvidhvalerne sig mod klipperne.
Ved ebbe strander nogle af dem.
Mor og unger æder først.
De to unger er ved at blive vænnet fra,
og findes der en bedre tilskyndelse?
Isbjørn ved, han skal holde sig på afstand af familien.
Han klarer sig med levninger.
Han har lært at spare på energien i stedet for at slås.
Han har også lært at være tålmodig, selvom han er tæt på at sulte.
Efter flere ugers ventetid er det endelig tid til at spise.
Mor skal stadig die ungerne.
Og nu har hun endnu et problem.
Isbjørn følger hende overalt.
For ham kan det udgøre forskellen på liv og død.
September.
Dyrene flytter i efteråret.
Men et af dem indstiller sig på at blive.
Nu er alle isbjørne kommet ind på land.
På isen ville de leve adskilt.
Isbjørne i det høje nord krydser sjældent spor.
Hudson Bay-bjørnene er anderledes.
På denne tid af året er de tvunget ind på en snæver korridor langs kysten.
De omgås.
Og Isbjørn lærer endnu mere.
Hannerne kæmper om hunnerne. De to her sparrer lidt.
Ungerne ser på.
Det har sine fordele at være social.
Jo mere man øver sig,
jo større chancer har man, når det bliver alvor.
Men kommer ungerne for tæt på,
kan hannerne godt finde på at angribe.
Ungerne her dier stadig, det afholder dem fra at få ballade.
Medmindre balladen følger efter dem.
Isbjørn har fulgt efter moren i ugevis.
At udfordre ham til at gå, ville kræve energi.
Men det gør det også at passe ungerne.
Men så sker der noget afgørende.
Hanungen begynder at trække sig.
Uafhængighed er et overgangsritual.
Men måske bliver Isbjørn aggressiv?
Mor udsender en advarsel.
Men ungen har smagt på noget, den ikke kan modstå.
Det er en bekostelig leg.
Kalorierne kommer fra morens mælk.
Det må høre op.
Nogle teenagere har dårlig indflydelse. Denne her er værre.
En distraktion, der har gjort mor blind for en farlig gæst.
En ulv.
Hvor der er en ulv, kan der være en flok.
Isbjørn er alene.
De er heldige. for det er ulven også.
Men i forvirringen mister Isbjørn sporet af de andre.
Hans livline til mad og familie.
Morens rejse er ikke slut endnu.
Her på kysten er de udsat for farer.
Måske er der sikkerhed at finde i skoven.
Eksilet fører dem stadig dybere ind i en verden. der er dem fremmed.
Ingen ved, hvor lang tid
mor og unger tilbringer i skoven.
Det skal snart ændre sig.
De er ikke jagere. De er biologer.
Deres ammunition består af beroligende midler.
De mener, at bjørnene i Hudson Bay
er ledere for hele arten, pionerer i den stadigt varmere verden.
Disse bjørne tilbringer allerede megen tid på land.
Kan de ikke tilpasse sig de længere somre, har andre grupper Ikke en chance.
De udstyrer mor med et videokamera.
Da hun vågner, bliver en ganske særlig film optaget.
Om to uger falder kameraet af af sig selv,
og videnskabsfolkene kan få deres første glimt
af verden fra en isbjørns synspunkt.
Det er en bemærkelsesværdig afsløring.
Bjørnene elsker bær.
Det giver ingen mening.
Der er ingen fedt i bær, ingen åbenlys ernæringsmæssig værdi.
Og det kræver megen energi at samle.
Måske er det en tilbagevenden til tidligere tider?
Bjørne, der lever på land, ligesom gråbjørne, elsker bær.
Måske er isbjørnene ved at vende tilbage til deres evolutionære rødder?
En desperat strategi.
November.
For blot en generation siden ville Hudson Bay have været tilfrosset nu.
Isbjørns første sommer burde være ovre,
men han er fanget i limbo på land.
Drevet af sit instinkt går han mod nordvest,
hvor havet fryser til is først.
Sneen på hans vej er blot lidt drilleri.
Han er ikke alene.
På dette tidspunkt I sæsonen
har sparringspartnerne udkæmpet mange fingerede kampe.
De ved efterhånden, hvem der er deres ligemænd,
hvem der er farlige,
og hvornår de bare skal gå deres vej.
Hvis Isbjørn en skønne dag skal kæmpe om en mage,
skal han finde en på sin egen størrelse at sparre med.
Han har søgt efter mad, efter ly, efter selskab,
men forgæves.
Nu leverer sæsonen den ultimative fornærmelse.
Den rute, han følger, blev mærket for tusindvis af år siden.
Før turisterne,
før kameraerne,
før sommeren blev så pokkers lang.
Han er også nysgerrig.
Han besøger menneskets zoo.
Forretningen blomstrer.
Turistsæsonen varer længere end nogensinde,
eftersom bjørnene ikke kan komme væk herfra.
Isbjørne krydser menneskets vej oftere og oftere.
Mødet kan ende skidt.
Hunde, ligesom ulve,
er isbjørnens urgamle fjender.
Men denne gang er det flokken, der er i fare.
Bjørnen, som de nærmer sig, er ekstremt sulten.
Isbjørne kan nemt dræbe en hund.
I stedet tager det en usædvanlig drejning.
At en bjørn ønsker en hunds selskab
er et tegn på sære tider.
Det er lige så bizart som, at han skal vente på en vinter,
der lader vente på sig.
For isbjørnen er selskabet måske nok en trøst,
men det er ikke svaret.
Isen begynder at kalde.
I december er der røre i vandet.
På Hudson Bays bredder samles de trætte.
Isbjørn har endelig fundet andre på sin egen alder.
Skal de kæmpe om mager, skal de lære at sparre,
og det her er deres sidste chance.
En chance, som Isbjørn griber.
Et bånd og en rivalisering, skabt på land,
der kan vare mange år på isen.
Endelig skifter havet fra sort til hvidt.
Han har overlevet en af de længste somre nogensinde.
Næsten seks måneder på land.
Hans hjemkomst er en bugt, der endnu engang er gravsat.
Næste år varer sommeren måske endnu længere.
Der er måske endnu kortere tid til at jage sæler.
Men for nærværende er isbjørnen hjemme.